“Пътят на плъховете”: как нацистките главорези избягаха в Аржентина
Хиляди нацистки главорези се спасяват след Втората световна война по т.нар. “Път на плъховете” през Италия към Южна Америка. В много случаи с помощта на църквата, пише Оливер Пипер за Дойче веле.
Втората световна война приключва официално през 1945 година. Три години по-късно един от най-големите нацистки военни престъпници – Франц Щангл – успява да избяга от затвора в Линц. Бившият есесовец и комендант на концентрационните лагери „Собибор” и „Треблинка” е отговорен за смъртта на близо един милион евреи. Щангл прекосява Австрия и стига до Италия. Целта му е Рим, където е разположен Ватиканът.
![“Пътят на плъховете”: как нацистките главорези избягаха в Аржентина](https://gospodari.com/wp-content/uploads/2021/01/%D0%A0%D0%B8%D0%BA%D0%B0%D1%80%D0%B4%D0%BE-%D0%9A%D0%BB%D0%B5%D0%BC%D0%B5%D0%BD%D1%82.jpg?x69751)
„Вие трябва да сте Франц Щангл, вече Ви очаквах”, посреща го римският епископ Алоис Худал, който го снабдява и с фалшиви документи. С тях Щангл заминава за Сирия, където изчаква семейството си. През 1951 отпътува от Дамаск за Бразилия. Мъжът, отговорен за едни от най-зловещите лагери на смъртта, години наред работи за „Фолксваген” край Сао Пауло.
Франц Щангл и “Пътят на плъховете”
Австриецът Франц Щангл е един от хилядите нацистки престъпници и колаборационисти, които успяват да избягат с помощта на църквата. Те използват т.нар. „Път на плъховете” – от Инсбрук през Алпите до Южен Тирол, а после през Рим за Генуа. От тамошното пристанище Щангл първо заминава за Сирия, но повечето от останалите нацисти се отправят направо към Южна Америка и преди всичко към Аржентина.
Историкът Даниел Щал от университета „Фридрих Шилер” в Йена казва, че по „Пътя на плъховете” са преминали 90% нацистите, избягали през Алпите към Италия.
Няколко манастира приютяват престъпниците по това трасе, докато те събират пари за пътуването си до Южна Америка. Затова наричат „Пътя на плъховете” също и “Манастирски маршрут”. Стига се и до абсурдни ситуации – някои от нацистите се оказват съседи на собствените си жертви, евреи, които в същото време искат да отпътуват за Палестина.
![“Пътят на плъховете”: как нацистките главорези избягаха в Аржентина](https://gospodari.com/wp-content/uploads/2021/01/%D0%9D%D0%B0%D1%86%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%B8-%D0%90%D1%80%D0%B6%D0%B5%D0%BD%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%B0-AFP.jpg?x69751)
Кои се спасяват по този маршрут?
Даниел Щал разказва, че обитаването на италианските манастири е давало на бягащите нацисти основание да искат от Червения кръст в Рим документи за самоличност.
И той ги е издавал масово: до 1951 са издадени около 120 000 подобни паспорта. Според историка, ситуацията е била много хаотична.
Самият Щангл се е лутал из Рим преди да се срещне с австрийския духовник Алоис Худал, който симпатизирал на нацисткия режим. Худал по-късно твърдял, че много от преследваните са били „напълно невинни”, поради което той искал „да ги отърве от техните мъчители”.
Така с помощта на Католическата църква постепенно се оформя маршрутът за бягство на нацистките престъпници. „Пътят на плъховете” преминавал и през Генуа. По-късно същия маршрут използват и американските тайни служби, за да изпращат шпиони към Съветския съюз.
Списъкът на нацистките убийци, успели да се спасят в Южна Америка, и най-вече в Аржентина, е дълъг. Ето някои от тях:
Адолф Айхман
![“Пътят на плъховете”: как нацистките главорези избягаха в Аржентина](https://gospodari.com/wp-content/uploads/2021/01/%D0%90%D0%B4%D0%BE%D0%BB%D1%84-%D0%90%D0%B9%D1%85%D0%BC%D0%B0%D0%BD-IMAGNO.jpg?x69751)
Основният организатор на Холокоста бяга в Аржентина през 1950 година под името Рикардо Клемент. По-късно успява да докара и семейството си. От благодарност към Светия престол, помогнал му да избяга извън Европа, протестантът Айхман дори става католик. Известно време той работи като електротехник за „Даймлер-Бенц”. През 1960 година е заловен от израелските тайни служби „Мосад”. Изправен е пред съда в Израел, където е осъден на смърт чрез обесване. Присъдата е изпълнена на 1 юни 1962 година.
Йозеф Менгеле
![“Пътят на плъховете”: как нацистките главорези избягаха в Аржентина](https://gospodari.com/wp-content/uploads/2021/01/%D0%99%D0%BE%D0%B7%D0%B5%D1%84-%D0%9C%D0%B5%D0%BD%D0%B3%D0%B5%D0%BB%D0%B5.jpg?x69751)
Садистичният лекар от Аушвиц, получил прякора „Ангел на смъртта”, през 1949 година бяга в Южен Тирол, където му помагат да вземе фалшив паспорт. В документа му пише: Хелмут Грегор, 38-годишен, католик, механик по професия, роден в южнотиролското село Трамин (Термено). После той успява да избяга в Южна Америка. До края на живота си Йозеф Менгеле живее в Аржентина, Парагвай и Бразилия. На 7 февруари 1979 година, докато плува в морето в района на Бертиога, Бразилия, получава инфаркт и се удавя.
Ерих Прибке
![“Пътят на плъховете”: как нацистките главорези избягаха в Аржентина](https://gospodari.com/wp-content/uploads/2021/01/%D0%95%D1%80%D0%B8%D1%85-%D0%9F%D1%80%D0%B8%D0%B1%D0%BA%D0%B5-DPA.jpg?x69751)
Капитанът от SS, отговорен за избиването на 335 заложници в Италия, бяга под името Ото Папе от Латвия. Той успява да се добере до Аржентина. През 1995 година аржентинските власти го предават на Рим, където три години по-късно е осъден на доживотен затвор. Прибке умира на 100-годишна възраст през 2013 година.
Клаус Барби
![“Пътят на плъховете”: как нацистките главорези избягаха в Аржентина](https://gospodari.com/wp-content/uploads/2021/01/%D0%9A%D0%BB%D0%B0%D1%83%D1%81-%D0%91%D0%B0%D1%80%D0%B1%D0%B8-DPA.jpg?x69751)
Новата самоличност на „Касапина от Лион” е Клаус Алтман от Румъния. С помощта на ЦРУ той се снабдява с виза за Боливия през 1951 година. През следващите години получава редица поръчки от американските и германски тайни служби. През 1970 година местонахождението му става известно, а през 1983 година Боливия го предава на Франция, където е осъден на доживотен затвор. Барби умира зад решетките на 25 септември 1991 година от рак.
Валтер Рауф
![“Пътят на плъховете”: как нацистките главорези избягаха в Аржентина](https://gospodari.com/wp-content/uploads/2021/01/%D0%92%D1%8F%D0%B0%D0%BB%D1%82%D0%B5%D1%80-%D0%A0%D0%B0%D1%83%D1%84-%D0%90%D0%9F.jpg?x69751)
Изобретателят на мобилните газови камери е отговорен за поне 97 000 убийства. През 1949 година заедно с жена си и двете си деца бяга по „Пътя на плъховете”. Първо стигат до еквадорската столица Кито, след това се местят в Чили. През 1963 година Федерална република Германия настоява той да бъде екстрадиран, но чилийските власти отказват, тъй като давността за престъпленията, за които е заподозрян, според чилийското законодателство, е изтекла. Рауф умира от инфаркт на 14 май 1984 година в Чили като заможен собственик на консервни фабрики.
Източник: Дойче веле
Коментари